Autortiesību pāreja ķermeniskas lietas, kurā darbs ietverts, atsavināšanas gadījumā. Dzīvesvietas plāns kā personas dati
1. Ar autortiesībām aizsargājams darbs ir bezķermenisks labums, kas ir nošķirams no ķermeniskās lietas, kurā tas ir ietverts. Ja ēka, kuras projektu pasūtījusi viena persona, nonāk citas personas īpašumā, tās ieguvējs automātiski nekļūst par ēkas kā arhitektūras darba vai tās projekta autora tiesību pārņēmēju, jo tam ir nepieciešama speciāla līgumiska klauzula.
2. Tiesības uz mājokļa neaizskaramību pašas par sevi nepamato dzīvesvietas plānojuma atzīšanu par personas datiem. Jebkurā gadījumā ir jākonstatē, ka konkrētā informācija ir attiecināma uz identificētu vai identificējamu fizisko personu. Tā kā šāds konstatējums attiecas uz lietas faktiskajiem apstākļiem, tas kasācijas kārtībā nav pārbaudāms.

Latvijas Republikas Augstākās tiesas
Civillietu departamenta
2016. gada 1. jūlija
SPRIEDUMS
Lieta Nr. C33338110
SKC–124/2016

Latvijas Republikas Augstākās tiesas Civillietu departaments:
tiesnese referente Ļ. Kušnire 
tiesnesis V. Maksimovs 
tiesnese M. Senkāne
rakstveida procesā izskatīja civillietu sakarā ar [pers. A], [pers. B], [pers. C] un [pers. D] kasācijas sūdzību par Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2013.gada 12.jūnija spriedumu [pers. A], [pers. B], [pers. C], [pers. D] un [pers. E] prasībā pret [pers. F] un SIA „ASILEKS” par pienākuma uzlikšanu un zaudējumu piedziņu.
Aprakstošā daļa
[1] [Pers. A], [pers. B], [pers. C], [pers. D] un [pers. E] 2010.gada 4.jūnijā Rīgas rajona tiesā cēluši prasību pret [pers. F] un SIA „ASILEKS”, lūdzot uzlikt atbildētājiem par pienākumu pārtraukt publiski izvietot namu [adrese 1, 2, 3] un [adrese 4, 5], kuri atrodas [adrese], fotogrāfijas un plānus interneta vietnē un citās vietās, kur atbildētāji ir tās izvietojuši, un piedzīt solidāri no atbildētājiem par labu katram prasītājam 1 200 Ls, kā arī ‑ vienādās daļās tiesāšanās izdevumus 270,10 Ls.
Prasības pieteikumā norādīts tālāk minētais pamatojums.
[1.1] Prasītāji ir privātmāju ciemata (www.[adrese 6].lv), kas atrodas [adrese], Laimas ielā un Māras ielā iedzīvotāji. Nekustamo īpašumu šajā ciematā viņi iegādājušies 2007. un 2008.gadā no SIA „ASILEKS” (ēkas) un tās īpašnieka [pers. F] (zemi). Prasības celšanas brīdī prasītājiem piederēja šādi nekustamie īpašumi: [pers. A] ‑ [adrese 1], kadastra Nr. [..], [pers. B] ‑ [adrese 3], kadastra Nr.[..], [pers. C] ‑ [adrese 5], kadastra Nr.[..], [pers. D] ‑ [adrese 4], kadastra Nr.[..] un [pers. E] ‑ [adrese 2], kadastra Nr.[..].
[1.2] Interneta vietnē komerciāliem mērķiem publiskotas namu [adrese 1, 2, 3] un [adrese 4, 5] fotogrāfijas un plāni. Saskaņā ar Autortiesību likuma 68.pantu un Fizisko personu datu aizsardzības likuma 7.pantu šādu darbu publiskošanai ir nepieciešama īpašnieku rakstveida piekrišana, bet prasītāji šādu piekrišanu nav devuši.
[1.3] 2010.gada 16.martā prasītāji iesniedza atbildētājiem pretenziju ar lūgumu izbeigt minēto fotogrāfiju un plānu publiskošanu, kā arī samaksāt atlīdzību par to iepriekšējās izmantošanas periodu. 2010.gada 8.aprīlī prasītāji saņēma atbildi, ka, tā kā prasītāji nav publiskoto fotogrāfiju autori, tad viņiem nepieder autortiesības un attiecīgi tiesību aizskārums nav noticis. Prasītāji nepiekrīt šādam atbildētāju apgalvojumam, jo uzskata, ka konkrētās fotogrāfijas pašas par sevi nav autortiesību objekts, bet gan saskaņā ar Autortiesību likuma 1.panta 17.punktu ir tajā attēloto namu reprodukcijas. Prasītāji norāda, ka saskaņā ar Autortiesību likuma 4.panta 10.punktu autortiesību objekts ir pilnīgi vai daļēji uzceltas būves, bet par reprodukciju atzīstama arī trīsdimensiju objekta attēlošana divās dimensijās, tostarp fotogrāfijā.
[1.4] Prasītāji ir iepriekš minēto māju īpašnieki un saskaņā ar Civillikuma 1036.pantu viņiem ir pilnīgas varas tiesība par tām, tajā skaitā arī autora mantiskās tiesības uz īpašumu reprodukciju izmantošanu. Saskaņā ar Civillikuma 1039.pantu un Autortiesību likuma 18. un 40.pantu prasītājiem ir tiesības atļaut vai aizliegt sev piederoša autortiesību objekta izmantošanu un saņemt atlīdzību par tā izmantošanu.
[1.5] Norādītais vienādā mērā attiecas arī uz namu plāniem. Turklāt to publiskošana pārkāpj personas datu aizsardzību, apdraudot viņu drošību, jo personām ar noziedzīgiem nodomiem kļūst iespējams plānot zādzību vai laupīšanu. Tādējādi atbildētāji ignorē Fizisko personu datu aizsardzības likuma 7.pantu.
[1.6] No atbildētāju interneta vietnes noformējuma un tajā esošās informācijas ir secināms, ka minētās fotogrāfijas ir publiskotas komerciālos nolūkos, lai reklamētu citus pārdodamos objektus, kā piemēru minot jau uzbūvētās un pārdotās mājas, kuras pieder prasītājiem. Ņemot vērā, ka nekustamo īpašumu pārdošana ir komercdarbība, atbildētājiem bija pienākums pirms fotogrāfiju publiskošanas vērsties pie prasītājiem, lai noslēgtu licences līgumu, kas nav izdarīts.
[1.7] Prasītāji vienpusējā kārtā ir noteikuši atlīdzību par darbu izmantošanu laika posmā 2009.gada 1.septembra līdz 2010.gada 1.maijam, jo jau 2009.gada 14.augustā prasītāji vērsās Datu valsts inspekcijā par šo fotogrāfiju publiskošanu un citiem jautājumiem, tāpēc ir prezumējams, ka atbildētājiem bija zināms tiesību aizskāruma fakts. Datums ir izvēlēts, jo prasītājiem nav zināms fotogrāfiju publiskošanas brīdis atbildētāju interneta vietnē, tomēr tas acīmredzami ir noticis agrāk,
tāpēc šis aprēķins ir parādniekam labvēlīgs.
[1.8] Atlīdzības apmērs ir noteikts 5 Ls par katra objekta (nama) publiskas eksponēšanas dienu vienā publiskā vietā iepriekš norādītajā laika posmā, kas kopā veido 6 050 Ls. Atlīdzības apmērs noteikts saskaņā ar Autortiesību likuma 15.panta ceturto daļu un 41.pantu, kā arī vidējo Latvijas tirgū esošo atlīdzības apmēru par reproducēto fotogrāfiju izmantošanu komerciālos nolūkos.
Prasība pamatota ar Civillikuma 1036. un 1039.pantu, Autortiesību likuma 1.panta 17.punktu, 4.panta 10.punktu, 15.panta ceturto daļu, 18., 40., 41. un 68.pantu, Fizisko personu datu aizsardzības likuma 7.pantu.
[2] Ar Rīgas rajona tiesas 2012.gada 12.marta spriedumu prasība noraidīta.
Spriedums, kura motīviem pievienojusies apelācijas instances tiesa, pamatots ar turpmāk norādītajiem argumentiem.
[2.1] Lietā nav strīda par to, ka prasības celšanas brīdī prasītājiem piederēja prasības pieteikumā norādītie nekustamie īpašumi un ka prasītāji tos iegādājušies no atbildētājiem. Tāpat nav strīda par to, ka prasības celšanas brīdī atbildētāju interneta vietnē bija publiskotas minēto nekustamo īpašumu fotogrāfijas un plāni, un prasītāju piekrišana šādai publiskošanai nebija dota.
[2.2] Prasītāji uzskata, ka strīdus autortiesību objekts ir tiem piederošās ēkas, savukārt atbildētāji ‑ to fotogrāfijas un plāni. Pamatojoties uz Autortiesību likuma 1.panta 1. un 2.punktu, 2.panta pirmo daļu, 4.panta 9. un 10.punktu un ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus, aizsargājamais autora darbs (autortiesību objekts) ir fotogrāfijas un nekustamo īpašumu plāni.
[2.3] Lietā pastāv strīds par autortiesību subjektu. Prasītāji norāda, ka ēku pirkuma rezultātā prasītāji ir kļuvuši par autortiesību subjektiem kā autora tiesību pārņēmēji. Tā kā saskaņā ar Autortiesību likuma 1. un 2.pantu autora tiesību subjekti ir autora tiesību īpašnieki, tad lietas ietvaros ir svarīgi konstatēt autortiesību subjektu. No Autortiesību likuma 7.panta izriet, ka autora tiesību subjekti, pirmkārt, ir autori ‑ teksta autors, tulkotājs, fotogrāfs, mākslinieks, komponists, horeogrāfs, scenogrāfs u.c. fiziskas personas, kuru radošo spēju rezultātā radīts konkrētais darbs ‑ autortiesību objekts. Otrkārt, tie ir viņu mantinieki. Treškārt, autora mantiskās tiesības viņa dzīves laikā un pēc autora nāves - arī daļu no autora personiskajām tiesībām ‑ var iegūt citi autortiesību pārņēmēji. Katram autortiesību subjektam var būt visas vai tikai daļa no autora tiesībām, kas saskaņā ar likumu fiksētas līgumos vai tiesas spriedumos.
Lietā nav strīda, ka fotogrāfiju un prasītājiem piederošo nekustamo īpašumu ‑ ēku ‑ skiču, projektu un plānu autori nav prasītāji, kā arī nav strīds par to, ka prasītāji autora tiesības būtu ieguvuši mantojuma ceļā.
Lietā pastāv strīds, vai ar nekustamo īpašumu pirkumu, t.i. ar pirkuma līgumiem, prasītājiem papildus ir pārgājušas arī autora mantiskās tiesības uz fotogrāfijām, kurās atainotas prasītājiem piederošās ēkas un uz prasītājiem piederošo ēku plāniem.
Iepazīstoties ar lietai pievienotajiem nekustamā īpašuma pirkuma līgumiem, tiesa konstatē, ka tie paredz nekustamā īpašuma pirkumu un īpašuma tiesību pāreju attiecībā uz ēkām un zemi, bet neietver jautājumu par autora mantisko tiesību pārņemšanu uz fotogrāfijām vai ēku skicēm un plāniem.
Ar īpašuma tiesību pāreju uz ēkām nepāriet autora mantiskās tiesības uz fotogrāfijām, kurās fiksētas un atainotas ēkas, kā arī ar īpašuma tiesību pāreju konkrētajā lietā uz ēkām nepāriet autora mantiskās tiesības uz ēku skicēm un plāniem. Līdz ar to konkrētajā lietā no minētajiem pirkuma līgumiem neizriet autora mantisko tiesību pārņemšana attiecībā uz publiskotajām fotogrāfijām un ēku plāniem, bet citi pierādījumi par autora tiesību pārņemšanu lietā nav iesniegti.
Pamatojoties uz Autortiesību 16.panta trešo daļu, tiesa atzīst, ka šajā gadījumā īpašuma tiesības uz materiālo objektu, t.i., ēkām, nav saistītas ar autora mantiskajām tiesībām uz fotogrāfiju, kurā tās ir ietvertas, un ēku plāniem.
[2.4] Attiecībā uz prasītāju norādīto Fizisko personu datu aizsardzības likuma 7.panta pārkāpumu, kas izpaudies kā fotogrāfiju publiskošana bez prasītāju atļaujas, tiesa, pamatojoties uz Fizisko personu datu aizsardzības likuma 2.panta 3.punktu, 7. un 32.pantu, secina, ka lietā nav iesniegti pierādījumi, kādu konkrētu personu datu apstrādei, kas identificē vai identificētu fizisku personu, nav sniegta prasītāju piekrišana, līdz ar to tiesai nav pamata lemt par atbilstoša atlīdzinājuma piedziņu, kas izrietētu no minētā likuma pārkāpuma.
[2.5] Prasītāji attiecībā uz atbildētāju publiskotajām fotogrāfijām un plāniem nav atzīstami par tiesību subjektiem, kas ir tiesīgi prasīt savu aizskarto tiesību aizsardzību saskaņā ar Autortiesību likuma 68., 69. un 69.1 pantu. Prasītāji arī nav likumā noteiktajā kārtībā cēluši prasību, lai pierādītu faktu, ka minēto darbu ‑ fotogrāfiju un ēku plānu ‑ autori ir prasītāji.
[3] Papildus apelācijas instances tiesa norādījusi tālāk minēto.
[3.1] Saskaņā ar Autortiesību likuma 1.panta 1. un 2.punktu fotogrāfiju autors ir fiziska persona, kuras radošās darbības rezultātā tiek radīts konkrētais darbs. Likums nenošķir tā saukto „mākslas fotogrāfiju” no jebkuru notikumu vai priekšmetu utt. fiksējošas vai reproducējošas fotogrāfijas. Ikviena fotogrāfija ir autortiesību objekts, un jebkurš fotografētājs ir autors.
Saskaņā ar Autortiesību likuma 4.panta 9. un 10.punktu autortiesību objekti ir fotogrāfiskie darbi un darbi, kas izpildīti fotogrāfijai līdzīgā veidā un celtņu, būvju, arhitektūras darbu skices, meti, projekti un celtņu un būvju risinājumi, citi arhitektūras darinājumi, pilsētbūvniecības darbi un dārzu un parku projekti un risinājumi, kā arī pilnībā vai daļēji uzceltas būves un realizētie pilsētbūvniecības vai ainavu objekti.
Prasītāji, atsaucoties uz tiesību zinātnieka M.Gruduļa sniegtajām atziņām (Grudulis M. Ievads autortiesībās. Rīga: Latvijas Vēstnesis, 2006, 91.lpp.), ka mūsdienās tieši fotogrāfijas saturs ir tas, kam tiek piemērots jaunrades kritērijs un uz ko tiek attiecināta tiesiskā aizsardzība, nonākuši pie nepamatotiem secinājumiem, ka viņiem piederošie namīpašumi ir aizsargājami kā autortiesību objekts.
[3.2] Lietā nav strīda par to, ka prasītāji nav ne strīdus fotogrāfiju, ne strīdus ēku projektu autori. Līdz ar to viņiem nevar būt Autortiesību likuma 41. un 68.pantā noteiktās tiesības, jo tādas ir personai, kura veikusi attiecīgos fotouzņēmumus un izstrādājusi attiecīgo ēku projektus.
[3.3] Ja ēka, kuras projektu pasūtījusi viena persona, nonāk citas personas īpašumā, tās ieguvējs automātiski nekļūst par autora tiesību pārņēmēju, jo tam ir nepieciešama speciāla klauzula, t.i., autora tiesību pāreja. Tiesības izmantot darbu var tikt nodotas tikai ar līguma palīdzību, kurā tiek atrunāts, kādas tiesības tiek nodotas. Visas tiesības, kas netiek nodotas, paliek autoram.
Par nepamatotu atzīstams prasītāju apelācijas sūdzībā minētais arguments, ka tas apstāklis, ka pirkuma līgumā nav atrunas par fotografēšanas tiesībām, ir tulkojams kā šādu tiesību esamības noliegums. Līgumā ir jābūt skaidri un nepārprotami atrunātam, kādas autora mantiskās tiesības tiek nodotas, bet, ja tas nav izdarīts, visas tiesības paliek autoram.
[3.4] Attiecībā uz prasītāju apelācijas sūdzībā norādīto, ka strīdus nekustamie īpašumi ir būvēti pēc individuāliem projektiem, ņemot vērā pircēju vēlmes, un tādējādi secināms, ka prasītāji aktīvi piedalījās māju celtniecībā, norādāms, ka nav pamata uzskatīt, ka prasītāji ir attiecīgo ēku projektu autori. Ēku projektu autors jebkurā gadījumā ir arhitekts, un tas apstāklis, ka projekti tika pilnveidoti, ņemot vērā pircēju vēlmes, nedod pamatu uzskatīt, ka prasītāji tādējādi būtu kļuvuši par ēku projektu līdzautoriem.
[3.5] Pamatojoties uz Fizisko personu datu aizsardzības likuma 2.pantu, secināms, ka nav pamata uzskatīt, ka atbildētāji būtu pieļāvuši minētā likuma normu nosacījumu pārkāpumu, jo publiskotās strīdus nekustamo īpašumu fotogrāfijas un māju plāni nesatur datus, kas norādīti minētajā likuma normā.
[4] Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2013.gada 12.jūnija spriedums daļā, ar kuru noraidīta [pers. E] prasība par pienākuma uzlikšanu un zaudējumu piedziņu, kā nepārsūdzēts stājies likumīgā spēkā.
[5] Par apelācijas instances tiesas spriedumu [pers. A], [pers. B], [pers. C] un [pers. D] iesniedza kasācijas sūdzību, lūdzot spriedumu atcelt.
Kasācijas sūdzība pamatota ar turpmāk norādītajiem argumentiem.
[5.1] Tiesa ir nepareizi novērtējusi strīdus objektu ‑ prasītājiem piederošo namu ‑ tiesisko dabu, kļūdaini iztulkojot Autortiesību likuma 1.panta 17.punktu un 4.panta 10.punktu, kas ir novedis pie lietas nepareizas izspriešanas. Tiesa ir norādījusi, ka šajā lietā autortiesību objekti ir fotogrāfijas, bet kasatori uzskata, ka tie ir paši nami.
Māju fotogrāfijas saskaņā ar Autortiesību likuma 1.panta 17.punktu ir tajā attēloto namu reprodukcijas, jo saskaņā ar šā likuma 4.panta 10.punktu autortiesību objekts ir pilnīgi vai daļēji uzceltas būves, bet reprodukcija ir šī trīsdimensiju objekta attēlošana divās dimensijās, tajā skaitā fotogrāfijā. Atbildētāji ir veikuši kasatoriem piederošo namu fotografēšanu ar nolūku reklamēt tos kā paraugobjektus citiem pircējiem. Uzņemtās fotogrāfijas nav vērtējamas kā mākslinieciskas fotogrāfijas, kuru jaunrades skaistums ir autora profesionalitātes rezultāts. Tās faktiski ir kasatoru namu divdimensiju kopijas samazinātā mērogā. Šāds secinājums ir pamatots ar tiesību zinātnieka M.Gruduļa atziņām (sk. Grudulis M. Ievads autortiesībās. Rīga: Latvijas Vēstnesis, 2006, 91.lpp.). Konkrētās fotogrāfijas neatbilst jaunrades kritērijam un tās pašas par sevi nevar būt autortiesību objekts. Par jaunrades objektu atzīstams fotogrāfiju saturs, kas ir kasatoriem piederošie nami un kas ir aizsargājami kā autortiesību objekts un privātīpašums.
Tiesa, nesniedzot motivāciju, kāpēc prasītāju atsauce uz tiesību zinātnieka viedokli ir nepamatota, pārkāpusi Civilprocesa likuma 193.panta piektās daļas 5.punktu, jo nav norādīti sprieduma motīvi, un tas ir novedis pie lietas nepareizas izspriešanas.
[5.2] Tiesa ir nepareizi noteikusi, kam pieder autora mantiskās tiesības. Nav piemērots Civillikuma 1036. un 1039.pants, kā arī Autortiesību likuma 18. un 40.pants, kas ir novedis pie lietas nepareizas izskatīšanas.
Tiesa ir nepareizi saistījusi mantisko tiesību piederības jautājumu tikai ar prasītāju norādīto apstākli, ka konkrētie nami ir būvēti pēc individuāliem projektiem, ņemot vērā prasītāju kā pircēju vēlmes. Tiesiskais pamats prasīt savu aizskarto tiesību aizsardzību ir īpašuma tiesības.
Pamatojoties uz Civillikuma 1036.pantu kasatoriem ir pilnīgas varas tiesības pār namiem, tostarp autora mantiskajām tiesībām uz šo īpašumu reprodukciju izmantošanu. Saskaņā ar Civillikuma 1039.pantu un Autortiesību likuma 18. un 40.pantu kasatoriem ir tiesības atļaut vai aizliegt sev piederošā autortiesību objekta izmantošanu un saņemt atlīdzību par tā izmantošanu.
Tiesa, pārkāpjot Civilprocesa likuma 193.panta piektās daļas 5.punktu, nav sniegusi normatīvu pamatojumu apgalvojumam, ka līgumā ir jābūt skaidri un nepārprotami atrunātam, kādas autora mantiskās tiesības tiek nodotas, bet, ja tas nav izdarīts, visas tiesības paliek autoram.
Tiesa arī nav pamatojusi, kāpēc kasatori nav uzskatāmi par namu līdzautoriem. Lietā ir konstatēts fakts, ka konkrētie nami ir būvēti pēc individuāla projekta un ļoti specifiskām kasatoru prasībām. Līdz ar to tiesa ir nepareizi iztulkojusi Autortiesību likuma 7.pantu, kas ir novedis pie lietas nepareizas izspriešanas.
[5.3] Tiesa ir nepareizi iztulkojusi Fizisko personu datu aizsardzības likuma 2.pantu, attiecinot māju plānu uz sensitīviem personas datiem un secinot, ka māju plāni nav personas dati. Šāds iztulkojums ir nepareizs gan no gramatiskā, gan sistēmiskā viedokļa, jo jēdziens „personas dati” atbilstoši minētajai likuma normai ir ģenerālklauzula ar ļoti plašu tvērumu, par ko liecina likuma normā ietvertā norāde, ka par personas datiem atzīstami „jebkādi dati”, kas attiecas uz identificētu vai identificējamu fizisko personu. Personas dzīvesvietas plānojums ir attiecināms uz konkrēto personu, jo mājokļa neaizskaramība ir normatīvi nostiprināta Satversmes 96.pantā un Krimināllikuma 143.pantā. Ņemot vērā Fizisko personu datu aizsardzības likuma 6. un 7.pantu, jebkurai personai personas datu apstrādei ir jāsaņem datu subjekta piekrišana. Secināms, ka mājas plāni ir personas dati un tie ir pakļauti likuma aizsardzībai, jo to neatļauta apstrāde ir personas privātās dzīves aizskārums.
Par šādu datu neatļautas izplatīšanas sabiedrisko bīstamību liecina arī lietā konstatētais fakts, ka 2011.gadā notika zādzība Laimas ielā 4, kuru noziedznieks īstenoja naktī ielienot pa logu, izstaigājot istabas un paņemot mantas. Tas ir iespējams tikai tad, ja šī persona ir bijusi konkrētajā mājā vai arī ir redzējusi tās plānu.
[6] Paskaidrojumus saistībā ar kasācijas sūdzību iesniegusi SIA „ASILEKS”, lūdzot Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas spriedumu atstāt negrozītu un atteikt ierosināt kasācijas tiesvedību, bet, ja lieta tiks nodota izskatīšanai kasācijas kārtībā ‑ kasācijas sūdzību noraidīt.
Motīvu daļa
[7] Pārbaudījis sprieduma likumību attiecībā uz argumentiem, kas minēti kasācijas sūdzībā, kā to nosaka Civilprocesa likuma 473.panta pirmā daļa, Augstākās tiesas Civillietu departaments atzīst, ka spriedums daļā, ar kuru noraidīta [pers. A], [pers. B], [pers. C] un [pers. D] prasība, atceļams.
[8] Izskatot lietu pēc būtības, tiesa ir nepareizi kvalificējusi prasības pamatu.
Prasības pamatu veido faktiskie apstākļi, kas rada prasījuma tiesību (sk. Augstākās tiesas Senāta spriedumu lietā Nr. SKC-635/2006; sk. arī Civilprocesa likuma komentāri. I daļa (1.-28.nodaļa). Otrais papildinātais izdevums. Sagatavojis autoru kolektīvs. Prof. K.Torgāna zinātniskajā redakcijā. - Rīga: Tiesu namu aģentūra, 2016, 403.lpp.). Tiesai ir patstāvīgi jākvalificē prasības pamats un jānosaka, kuras normas piemērojamas strīda izšķiršanai, un šo tiesas pienākumu neietekmē ne tas, kā prasītājs nosaucis savu prasību, ne tas, uz kādām tiesību normām prasītājs atsaucies. Tas izriet no principa jura novit curia, kurš nosaka, ka tiesai pašai jāzina  likums neatkarīgi no tā, uz kādu likumu norādījušas vai nav norādījušas puses (sk. V.Bukovskis. Civīlprocesa mācības grāmata. Rīga: Autora izdevums, 1933, 304.-305.lpp.; sk. arī Senāta spriedumus lietās Nr. SKC‑10/2012, SKC-1491/2013, Civillietu departamenta spriedumus lietās Nr. SKC‑41/2015, SKC-89/2015, SKC-164/2016). Līdz ar to tiesai bija patstāvīgi jāidentificē un jāizvērtē prasības pamats (faktiskie apstākļi, uz kuriem balstīta prasība), jāatrod piemērojamā tiesību norma un jāpakārto faktiskie apstākļi piemērojamai tiesību normai, kas nav pareizi izdarīts. Izvērtējot lietas materiālus, secināms, ka prasītāju prasījums vērsts uz savu nekustamo īpašumu (dzīvojamo māju) fotogrāfiju izmantošanas aizliegumu reklāmas mērķiem un zaudējumu piedziņu par jau veikto izmantojumu.
Pirmās un apelācijas instances tiesas pamatoti secināja, ka prasītāji nav autortiesību subjekti un nevar pamatot savus prasījumus ar Autortiesību likuma normām. Tāpat Civillietu departamentam nav pamata apšaubīt, ka tiesa ir pareizi izvērtējusi to, ka attiecīgās fotogrāfijas nav atzīstamas par personas datiem Fizisko personu datu aizsardzības likuma 2.panta 3.punkta izpratnē. Vienlaikus ne pirmās, ne otrās instances tiesa nav ņēmusi vērā, ka saskaņā ar Reklāmas likuma 4.panta otrās daļas 4.punktu reklāmā ir aizliegts attēlot, izmantot vai citādi pieminēt fizisko personu (kā privātpersonu vai kā amatpersonu) vai tās īpašumu bez šīs personas piekrišanas. Reklāmas likuma nepiemērošana varēja novest pie lietas nepareizas izspriešanas. Līdz ar to pārsūdzēto spriedumu nevar atzīt par likumīgu, tāpēc tas atceļams, nododot lietu jaunai izskatīšanai.
[9] Kasācijas sūdzībā pamatoti norādīts, ka tiesa ir nepareizi secinājusi, ka lietā strīdus autortiesību objekti ir fotogrāfijas, nevis prasītājiem piederošie nami. Atbilstoši Autortiesību likuma 4.panta 10.punktam par autoru darbiem, ja tie saskaņā ar Autortiesību likuma 1.panta 2.punktu ir autora radošās darbības rezultāts literatūras, zinātnes vai mākslas jomā, ir atzīstamas pilnīgi vai daļēji uzceltas būves. Fotogrāfijas, kurās attēlotas attiecīgās būves, neatkarīgi no tā, vai pašas fotogrāfijas ir aizsargājamas kā autortiesību objekti, ir atzīstamas par attiecīgo būvju divdimensiju reprodukcijām Autortiesību likuma 1.panta 17.punkta izpratnē.
Vienlaikus Civillietu departaments norāda, ka tiesas kļūda, nepareizi kvalificējot strīdus autortiesību objektu, nevarēja novest pie konkrētās lietas nepareizas izspriešanas, jo no lietas materiāliem ir secināms, ka strīdus ēku pirkumu līgumos nav regulēts jautājums par autoru mantisko tiesību pāreju uz ēkām vai to plāniem. Tāpat lietā nav pierādījumu, ka autora mantiskās tiesības būtu pārgājušas prasītājiem citādā veidā.
Kasācijas sūdzībā, līdzīgi kā prasības pieteikumā un apelācijas sūdzībā, autoru mantisko tiesību piederība prasītājiem ir kļūdaini pamatota ar Civillikuma 1036. un 1039.pantu, proti, attiecinot uz autortiesību objektu tā materializētās formas ‑ darba eksemplāra ‑ īpašnieka tiesības. Civillietu departaments norāda, ka ar autortiesībām aizsargājams darbs ir bezķermenisks labums, kas ir nošķirams no ķermeniskās lietas, kurā tas ir ietverts. Līdz ar to, kā tas ir norādīts Autortiesību likuma 16.panta trešajā daļā, autora tiesības nav saistītas ar īpašumtiesībām uz materiālo objektu, kurā darbs ir izteikts. Autora tiesības uz darbu, kas izteikts kādā materiālā objektā, un materiālā objekta (arī darba pirmās fiksācijas eksemplāra) valdījuma pāreja pati par sevi nerada šā darba autora tiesību pāreju. Uz minēto tiesību normu pamatoti norādījusi arī tiesa. Tāpat tiesa pamatoti ir norādījusi, ja ēka, kuras projektu pasūtījusi viena persona, nonāk citas personas īpašumā, tās ieguvējs automātiski nekļūst par autora tiesību pārņēmēju, jo tam ir nepieciešama speciāla klauzula. Līdz ar to kļūdains ir kasācijas sūdzībā ietvertais arguments, ka tiesa nav sniegusi normatīvu pamatojumu tās apgalvojumam, ka līgumā ir jābūt skaidri un nepārprotami atrunātam, kādas autora mantiskās tiesības tiek nodotas, bet ja tas nav izdarīts, visas tiesības paliek autoram. Apelācijas instances tiesa ir norādījusi, ka tā pievienojas pirmās instances tiesas sprieduma motivācijai un neatkārto tajā minētos argumentus. Savukārt pirmās instances tiesas spriedumā ir ietverta norāde uz Autortiesību likuma 16.panta trešo daļu.
[10] Kasācijas sūdzības arguments, ka tiesa nav pamatojusi, kāpēc kasatori nav uzskatāmi par namu līdzautoriem un līdz ar to tiesa ir nepareizi iztulkojusi Autortiesību likuma 7.pantu, kas ir novedis pie lietas nepareizas izspriešanas, nav atzīstams par pamatotu. Atbilstoši Civilprocesa likuma 426.panta pirmajai un otrajai daļai apelācijas instances tiesa izskata lietu pēc būtības sakarā ar apelācijas sūdzību un pretapelācijas sūdzību tādā apjomā, kā lūgts šajās sūdzībās. Apelācijas instance izskata tikai tos prasījumus, kas izskatīti pirmās instances tiesā. Prasības priekšmeta vai pamata grozīšana nav pieļaujama. Prasītāji nav cēluši prasību savu kā autoru vai līdzautoru aizskarto tiesību aizsardzībai, bet gan, kā tas izriet no prasības pieteikuma un pirmās instances tiesas sēdes protokola (lietas 118.-122.lp.), savu kā nekustamā īpašuma īpašnieku un autora mantisko tiesību pārņēmēju tiesību aizsardzībai. Prasības pieteikumā un lietas izskatīšanā pēc būtības pirmās instances tiesā prasītāji arī nav norādījuši uz atbilstošu prasības pamatu, proti faktiskiem apstākļiem, kas pamatotu viņu prasījumu tikt atzītiem par attiecīgo ēku līdzautoriem vai pārveidoto ēku (atvasinātu darbu) autoriem. Līdz ar to apelācijas instances tiesai nebija jāvērtē apelācijas sūdzībā ietvertie prasītāju argumenti par iespējamo radošo ieguldījumu strīdus autortiesību objektu ‑ ēku ‑ radīšanā. Tādējādi nav nozīmes tam, vai ir pamatots tiesas norādītais arguments, ka prasītāji nav atzīstami par attiecīgo ēku projektu autoriem, jo ēku projektu autors jebkurā gadījumā ir arhitekts, un tas apstāklis, ka projekti tika pilnveidoti, ņemot vērā pircēju vēlmes, nedod pamatu uzskatīt, ka prasītāji tādējādi būtu kļuvuši par ēku projektu līdzautoriem.
[11] Kasācijas sūdzības arguments, ka tiesa ir nepareizi iztulkojusi Fizisko personu datu aizsardzības likuma 2.pantu, nav pamatots, jo, kā tas ir secināms, izvērtējot pārsūdzēto spriedumu, tiesa ir vērtējusi atbildētāju publiskoto fotogrāfiju un māju plānu atbilstību personas datu jēdzienam. Civillietu departaments arī norāda, ka, pretēji kasācijas sūdzībā norādītajam, tiesības uz mājokļa neaizskaramību pašas par sevi nepamato dzīvesvietas plānojuma atzīšanu par personas datiem. Jebkurā gadījumā ir jākonstatē, ka konkrētā informācija ir attiecināma uz identificētu vai identificējamu fizisko personu. Konkrētajā lietā tiesa to nav konstatējusi. Ņemot vērā, ka šāds konstatējums attiecas uz lietas faktiskajiem apstākļiem, tas kasācijas kārtībā nav pārbaudāms.
[12] Ņemot vērā iepriekš minēto, spriedumu, ar kuru noraidīta [pers. A], [pers. B], [pers. C] un [pers. D] prasība par pienākuma uzlikšanu un zaudējumu piedziņu, nevar atzīt par pamatotu un tiesisku, un tas ir atceļams.
[13] Tā kā spriedums tiek atcelts, [pers. C] saskaņā ar Civilprocesa likuma 458.panta otro daļu atmaksājama drošības nauda 284,57 EUR.
Rezolutīvā daļa
Pamatojoties uz Civilprocesa likuma 474.panta 2.punktu, Augstākās tiesas Civillietu departaments
nosprieda
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2013.gada 12.jūnija spriedumu atcelt daļā, ar kuru noraidīta [pers. A], [pers. B], [pers. C] un [pers. D] prasība pret [pers. F] un SIA ,,ASILEKS” par pienākuma uzlikšanu un zaudējumu piedziņu, un nodot lietu šajā daļā jaunai izskatīšanai apelācijas instances tiesā.
Atmaksāt [pers. C] drošības naudu 284,57 EUR.
Spriedums nav pārsūdzams.

Tiesību aktu tiesas nolēmumu saraksts

Autortiesību likums (pieņemts 06.04.2000) 1.pants 2.punkts
17.punkts
4.pants, 10.punkts
7.pants
16.pants trešā daļa 
Civillikums 1036.pants
1039.pants
Fizisko personu datu aizsardzības likums (pieņemts 23.03.2000) 2.panta 3.punkts
Reklāmas likums (pieņemts 20.12.1999.) 4.panta otrās daļas 4.punkts
Civilprocesa likums 426.panta pirmā un otrā daļa
458.panta otrā daļa
473.panta pirmā daļa

Senāta 2006.gada 15.novembra spriedums lietā Nr. SKC-635/2006 (C28329702)
Senāta 2012.gada 1.februāra spriedums lietā Nr. SKC-10/2012, (C02031808)
Senāta 2013.gada 31.maija spriedumus lietās Nr. SKC-1491/2013 (C30711610),
Civillietu departamenta 2015.gada 27.februāra spriedums lietās Nr. SKC-41/2015 (C30597910),
Civillietu departamenta 2015.gada 29.jūnija spriedums lietā Nr. SKC-89/2015 (C26135911),
Civillietu departamenta 2016.gada 20.maija spriedums lietā Nr. SKC-164/2016 (C31356412)