„Prasības celšanas vietas” jēdziens Civillikuma 1821.panta izpratnē

Latvijas Republikas Augstākās tiesas
Civillietu departamenta
2016. gada 30. maija
SPRIEDUMS
Lieta Nr. C02057107
SKC–138/2016

Latvijas Republikas Augstākās tiesas Civillietu departaments:
tiesnese referente Ļ. Kušnire 
tiesnesis V. Maksimovs 
tiesnese M. Senkāne
rakstveida procesā izskatīja civillietu sakarā ar maksātnespējīgās SIA „Rembūvstudija” administratora kasācijas sūdzību par Augstākās tiesas Civillietu tiesu palātas 2013.gada 25.jūnija spriedumu maksātnespējīgās SIA „Rembūvstudija” administratora prasībā pret [pers. A] par parāda piedziņu.
Aprakstošā daļa
[1] Starp SIA „Rembūvstudija” kā aizdevēju un [pers. A] kā aizņēmēju 2005.gada 12.septembrī noslēgts līgums par aizdevuma 66 000 Ls piešķiršanu. Līguma 2.punktā noteikts, ka SIA „Rembūvstudija” apņemas naudas summu viena gada laikā, t.i., līdz 2006.gada 12.septembrim, iemaksāt [pers. A] kontā, turpretim [pers. A] uzņemas aizdevumu atdot pa daļām, katru saņemto aizdevuma daļu atgriežot viena gada laikā no saņemšanas dienas.
[2] Ar Liepājas tiesas 2007.gada 25.jūlija spriedumu SIA ,,Rembūvstudija” pasludināta par maksātnespējīgu no 2006.gada 1.janvāra, un par maksātnespējas procesa administratoru apstiprināts [pers. B].
[3] Maksātnespējīgās SIA (turpmāk arī - MSIA) „Rembūvstudija” administrators 2007.gada 29.oktobrī cēlis tiesā prasību pret [pers. C], [pers. D], [pers. A] un [pers. E] parāda 322 292,13 Ls piedziņu. 
[4] Ar Kurzemes apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2008.gada 20.februāra lēmumu atsevišķā tiesvedībā izdalīts prasījums pret [pers. A] par parāda 65 631 Ls piedziņu.
Prasības pieteikumā norādīts tālāk minētais pamatojums.
Naudas summas [pers. A] laika posmā no 2005.gada 1.novembra līdz 2007.gada 5.oktobrim maksātas no MSIA „Rembūvstudija” kontiem AS „Rietumu banka”, AS „Parex banka” un AS „Latvijas Krājbanka”, kas atbilst likuma „Par uzņēmumu un uzņēmējsabiedrību maksātnespēju” 72.panta otrās daļas 1. un 2.punktā noteiktajām atmaksājamo maksājumu pazīmēm.
Pārbaudot SIA „Rembūvstudija” Valsts ieņēmumu dienestam (turpmāk arī - VID) iesniegtos ziņojumus par ienākumu izmaksām fiziskajām personām, konstatēts, ka atbildētājam izmaksātās summas likuma „Par iedzīvotāju ienākuma nodokli” noteiktajā kārtībā nav deklarētas. Savukārt no VID Kurzemes reģionālās iestādes audita pārskatiem izriet, ka pirms maksātnespējas pasludināšanas SIA „Rembūvstudija” veikusi darījumus, kas nav saistīti ar tās saimniecisko darbību.
Ņemot vērā, ka jau 2006.gada janvārī SIA „Rembūvstudija” bija izveidojies nodokļu parāds un tās rīcībā bija naudas līdzekļi šī parāda segšanai, bet tie tika izmaksāti dažādām personām, tostarp atbildētājam, sabiedrības faktiskā maksātnespēja iestājusies atbildētājam veikto izmaksu dēļ. Prasība pamatota ar likuma „Par uzņēmumu un uzņēmējsabiedrību maksātnespēju” 21. un pantu, Civillikuma 2387. un 2389.pantu.
[5] Tiesvedības laikā (2007.gada 20.decembrī) MSIA „Rembūvstudija” administrators grozījis un precizējis prasību, lūdzot:
-	atzīt par spēkā neesošu no noslēgšanas brīža 2005.gada 12.septembra aizdevuma līgumu;
-	atzīt, ka maksājumi kopsummā 65 631 Ls, kurus laika posmā no 2007.gada 5.novembra līdz 2007.gada 15.novembrim [pers. A] ieskaitījis AS „Latvijas Krājbanka” norēķinu kontā, nav spēkā un neizbeidz atbildētāja saistības pret SIA „Rembūvstudija”.
MSIA „Rembūvstudija” administrators norādījis, ka maksājumus 65 631 Ls laika posmā no 2007.gada 5.novembra līdz 2007.gada 15.novembrim [pers. A] pārskaitījis uz SIA „Rembūvstudija” norēķinu kontu AS „Latvijas Krājbanka”.
Kaut arī iepriekš minētais konts tika atvērts vēl pirms maksātnespējas pasludināšanas, līdz pat atbildētāja paskaidrojumu saņemšanai par to administratoram nebija zināms. Pēc SIA „Rembūvstudija” maksātnespējas pasludināšanas arī citas personas no šī konta veikušas skaidras naudas izmaksas. Maksājumi, kas kontā ieskaitīti no [pers. A], bez administratora piekrišanas tikuši pārskaitīti citai juridiskai personai SIA „Jaunais krasts”, kurai konstatējamas fiktīva uzņēmuma pazīmes.
Šādos apstākļos atbildētāja veiktos maksājumus nevar uzskatīt par notikušiem. Neviens no [pers. A] maksājumiem līdz MSIA „Rembūvstudija” administratoram, kurš vienīgais ir tiesīgs saņemt un rīkoties ar MSIA „Rembūvstudija” mantu, nav nonācis.
Turklāt [pers. A] pārkāpis Civillikuma prasības par izpildījuma vietas noteikšanu. Norēķinu konts AS „Latvijas Krājbanka”, kurā veikti visi apstrīdētie maksājumi, atbildētāja tiesai iesniegtajā aizdevuma līgumā nav norādīts. Atbilstoši Civillikuma 1823.panta noteikumiem naudas parādi, ja nav norunāts citādi, maksājami kreditoram tur, kur likuma izpildīšanas laikā ir viņa dzīvesvieta. Par MSIA „Rembūvstudija” administratora prakses vietu [pers. A] bija zināms, tomēr atbildētājs maksājumiem to nav izmantojis.
[6] Ar Kurzemes apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2008.gada 7.augusta spriedumu prasība apmierināta daļēji.
No [pers. A] par labu MSIA „Rembūvstudija” piedzīti 65 631 Ls, bet daļā par 2005.gada 12.septembra aizdevuma līguma atzīšanu par spēkā neesošu, prasība noraidīta.
[7] Kurzemes apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2008.gada 7.augusta spriedums daļā, ar kuru noraidīta prasība par 2005.gada 12.septembra aizdevuma līguma atzīšanu par spēkā neesošu, kā nepārsūdzēts stājies likumīgā spēkā.
[8] Izskatījusi lietu sakarā ar [pers. A] iesniegto apelācijas sūdzību, Augstākās tiesas Civillietu tiesu palāta prasību apmierinājusi, piedzenot no [pers. A] par labu MSIA ,,Rembūvstudija” 65 631 Ls.
[9] Senāts 2011.gada 9.novembrī atcēlis Augstākās tiesas Civillietu tiesu palātas 2010.gada 11.marta spriedumu, nododot lietu jaunai izskatīšanai tai pašai tiesai.
[10] Izskatījusi lietu no jauna, Augstākās tiesas Civillietu tiesu palāta 2013.gada 25.jūnijā nosprieda prasību noraidīt.
Spriedums pamatots ar šādiem argumentiem.
[10.1] Lietā nav strīda, ka laika posmā no 2007.gada 5.novembra līdz 2007.gada 15.novembrim [pers. A] iemaksājis 65 631 Ls SIA „Rembūvstudija” kontā AS „Latvijas Krājbanka”, kas atvērts 2006.gada 28.oktobrī, t.i., līdz maksātnespējas procesa ierosināšanai.
Tādējādi atbildētājs izpildījis savas saistības, kas izriet no 2005.gada 12.septembra aizdevuma līguma.
Nav pamatots arguments, ka pēc SIA „Rembūvstudija” maksātnespējas pasludināšanas aizdevums bija jāatdod administratoram.
Saskaņā ar 2005.gada 12.septembra aizdevuma līgumu aizdevumu izsniegusi SIA ,,Rembūvstudija”, līdz ar to saņemtās summas jāatmaksā šai sabiedrībai. Pēc maksātnespējas pasludināšanas administrators nekļūst par kreditoru, bet ir persona, kas no maksātnespējas iestāšanās brīža pārstāv maksātnespējīgo sabiedrību un pārvalda tās mantu.
Apstāklis, ka pēc SIA ,,Rembūvstudija” pasludināšanas par maksātnespējīgu administratora rīcībā nav nodoti visi dokumenti, kā arī informācija par SIA ,,Rembūvstudija” kontu AS ,,Latvijas Krājbanka”, neliecina par [pers. A] nepienācīgu saistības izpildījumu.
[10.2] Pirmās instances tiesa nepamatoti piemērojusi Civillikuma 1819.pantu, kas nosaka, ja izpildījumu dod trešai personai, kurai nav uz to tiesības, vai kaut arī pašam kreditoram, bet rīcībnespējīgam (1813.pants), tad samaksa tomēr paliek spēkā, ja vien maksājums ieplūdis kreditora mantā un viņam uzglabāts.
Apstāklis, ka SIA ,,Rembūvstudija” kontā iemaksātā naudas summa bez administratora ziņas nekavējoši izmaksāta SIA ,,Jaunais krasts”, neapstiprina apgalvojumu par šķietamu saistības izpildījumu. [pers. A] devis izpildījumu īstajam kreditoram, veicot samaksu SIA ,,Rembūvstudija” kontā, līdz ar to maksājums ieplūdis kreditora mantā.
Tas, ka administrators nezināja par MSIA ,,Rembūvstudija” kontu AS ,,Latvijas Krājbanka”, neuzliek atbildētājam par pienākumu rūpēties par tajā ieskaitītās naudas summas turpmāku saglabāšanu.
[10.3] Par nepareizu atzīstams pirmās instances tiesas secinājums, ka pēc prasības celšanas atbildētāja pienākums saskaņā ar Civillikuma 1827.pantu bija noskaidrot saistības izpildījuma vietu un tikai tad izpildīt savu saistību.
Augstākās tiesas Senāts 2011.gada 9.novembra spriedumā norādījis, ka Civillikuma 1827.pants attiecināms tikai uz līgumiem, kuru izpildījumam puses, savstarpēji vienojoties, noteikušas vairākas vietas alternatīvi.
Konkrētajā gadījumā tas nav konstatējams, līdz ar to Civillikuma 1827.panta piemērošanai nav pamata. Turklāt, ja tiek atdoti naudas parādi, veicot bezskaidras naudas maksājumus, tad izpildījuma vietai nav nozīmes.
[11] Par minēto spriedumu kasācijas sūdzību iesniedzis MSIA ,,Rembūvstudija” administrators, lūdzot spriedumu atcelt un lietu nodot jaunai izskatīšanai.
Sūdzība pamatota ar šādiem argumentiem.
[11.1] Tiesa nepamatoti nav piemērojusi Civillikuma 1820. un 1821.pantu. Ievērojot Civillikuma 1821.pantā noteikto, pēc prasības celšanas atbildētājam bija jāvēršas pie prasītāja un jālūdz norādīt izpildījuma veidu - skaidrā naudā vai ar pārskaitījumu, un vietu - adresi vai norēķinu kontu kredītiestādē.
[11.2] Tiesa nepareizi iztulkojusi Civillikuma 1819.pantu, kā arī nav piemērojusi Civillikuma 1813.panta un likuma ,,Par uzņēmumu un uzņēmējsabiedrību maksātnespēju” 50.panta pirmās daļas pirmā punkta noteikumus.
Saskaņā ar Civillikuma 1813.pantu izpildījumu (samaksu) dot un saņemt var ar tiesīgu spēku, t.i., izbeidzot saistību, tikai tas, kam vispār ir tiesības atsavināt. Savukārt atbilstoši likuma ,,Par uzņēmumu un uzņēmējsabiedrību maksātnespēju” 50.panta pirmās daļas pirmajam punktam pēc parādnieka pasludināšanas par maksātnespējīgu parādnieks zaudē tiesības rīkoties ar savu mantu.
Strīdus maksājumu veikšanas brīdī MSIA ,,Rembūvstudija” tiesības rīkoties ar savu mantu bija ierobežotas. Līdz ar to MSIA ,,Rembūvstudija” uzskatāma par rīcībnespējīgu kreditoru Civillikuma 1813. un 1819.panta izpratnē.
Atbilstoši Civillikuma 1819.pantam izpildījums, kas ir dots tādai personai, kuras tiesības atsavināt savu mantu ir ierobežotas, atzīstams par spēkā esošu tikai tad, kad izpildīti abi normā paredzētie priekšnosacījumi - maksājums ir ieplūdis kreditora mantā un viņam uzglabāts.
Konkrētajā gadījumā apelācijas instances tiesa konstatējusi tikai to, ka maksājumi, kas veikti uz SIA ,,Rembūvstudija” kontu AS ,,Latvijas Krājbanka”, ieplūduši kreditora mantā.
[11.3] Tiesa spriedumā norādījusi, ka gadījumā, ja tiek atdoti naudas parādi, izmantojot bezskaidras naudas maksājumus, izpildījuma vietai nav nozīmes.
Izdarot šādus secinājumus tiesa pārkāpusi Civilprocesa likuma 189.panta trešajā daļā un 190.pantā noteikto.
[12] Paskaidrojumi saistībā ar kasācijas sūdzību nav iesniegti.
Motīvu daļa
[13] Pārbaudījis sprieduma likumību attiecībā uz argumentiem, kas minēti kasācijas sūdzībā, kā to nosaka Civilprocesa likuma 473.panta pirmā daļa, Augstākās tiesas Civillietu departaments atzīst, ka apelācijas instances tiesas spriedums atstājams negrozīts, bet kasācijas sūdzība noraidāma. 
[13.1] Nav pamatots kasācijas sūdzības arguments, ka tiesa, nepiemērojot Civillikuma 1820. un 1821.pantu, strīdu izšķīrusi nepareizi.
Atbilstoši Civillikuma 1820.pantam, ja par izpildījuma vietu nav nekas norunāts un to nevar noteikt no paša darījuma rakstura, tad izpildījumu var prasīt vai piedāvāt katrā vietā, kur vien var to izdarīt bez apgrūtinājuma vai neērtības otrai pusei.
Civillietu departaments konstatē, ka vietu izpildījumam saskaņā ar minētās normas noteikumiem nosaka gadījumā, ja vienlaicīgi pastāv šādi apstākļi: 1) par saistības izpildes vietu nekas nav norunāts un tā nav nosakāma arī no darījuma rakstura; 2) izpildījumu prasa vai piedāvā saistības labprātīgas izpildes stadijā.
Saskaņā ar Civillikuma 1821.pantu, ja kreditoram bija jāceļ prasība, tad maksājums jāizdara prasības celšanas vietā.
Tātad, ja strīds par saistības izpildi ir nonācis tiesā, izpildījuma vieta nosakāma saskaņā ar Civillikuma 1821.pantu, atbilstoši kuram tai ir jāsakrīt ar prasības celšanas vietu. Papildu prasības attiecībā uz minētās vietas kvalitātēm vai īpašībām likums neizvirza.
Līdz ar to gadījumā, ja par saistības izpildes vietu nekas nav norunāts un tā nav nosakāma arī no darījuma rakstura, izpildījuma vieta var tikt noteikta vai nu atbilstoši Civillikuma 1820.panta vai Civillikuma 1821.panta noteikumiem. Konkrētas normas izvēle ir atkarīga no tā, vai ir celta izpildījuma prasība. Ja tā ir celta, piemērojami Civillikuma 1821.panta noteikumi, ja saistību prasa vai piedāvā izpildīt labprātīgi - piemērojami Civillikuma 1820.panta noteikumi.
Abu minēto normu noteikumi nav piemērojami vienlaikus, jo katra no tām, kā redzams no iepriekš teiktā, reglamentē izpildījuma vietas noteikšanas kārtību atšķirīgajos gadījumos.
Konkrētajā gadījumā lietā ir nodibināts un strīds nepastāv, ka prasības pieteikumā norādīto naudas summu atbildētājs iemaksāja MSIA „Remmbūvstudija” norēķinu kontā AS „Latvijas Krājbanka” pēc tam, kad prasība jau bija celta tiesā.
Minētais izslēdz pamatu Civillikuma 1820.panta piemērošanai konkrētā strīda atrisināšanā. Līdz ar to kā nepamatoti ir noraidāmi kasācijas sūdzības iesniedzēja argumenti, ar kuriem, atsaucoties uz minētās normas saturu, tiek pamatots viedoklis, ka izpildījums netika dots īstajā vietā. Lietā konstatētajos apstākļos tiesai nebija iemesla faktisko izpildījuma vietu izvērtēt kontekstā ar Civillikuma 1820.pantu.
[13.2] Var piekrist kasācijas sūdzībā minētajam, ka uz Civillikuma 1821.pantu, kas būtu attiecināms uz šo gadījumu, apelācijas instances tiesa spriedumā nav atsaukusies.
Civillietu departamenta ieskatā, minētais strīda iznākumu nav ietekmējis. Arī tad, ja tiesa spriedumu būtu pamatojusi ar šo normu, pamats prasības apmierināšanai nebūtu konstatējams.
Kā iepriekš norādīts, gadījumā, kad kreditors jau vērsies tiesā, likums parādniekiem izvirza vienīgu nosacīju - maksājums ir jāizdara prasības celšanas vietā. Civillietu departaments konstatē, ka Civillikuma 1821.pantā ietvertajam jēdzienam „prasības celšanas vieta” ir tāda pati nozīme, kā identiskam institūtam civilprocesuālajās tiesībās, atbilstoši kuram par prasības celšanas vietu tiek uzskatīta teritorija, uz kuru attiecas tiesas vara zināmā tiesību nozarē vai zināmā apgabalā, citiem vārdiem, teritorija, uz kuru attiecas tiesas jurisdikcija.
Lietā nepastāv strīds, ka kredītiestāde, kurā prasītājai bija atvērts norēķinu konts un ar kuras starpniecību atbildētājs pārskaitījis aizņēmuma summu, atrodas teritorijā, uz kuru attiecas Latvijas tiesu jurisdikcija, līdz ar to nav iemesla iepriekš minēto atbildētāja rīcību uzskatīt par Civillikuma 1821.pantam neatbilstošu.
Kasācijas sūdzībā norādītie apstākļi - saistības izpildīšanas kārtības iepriekšējā saskaņošana ar kreditoru - Civillikuma 1821.panta tvērumā neietilpst, līdz ar to tie nevar būt pamats izpildījuma atzīšanai par neīstu.
[14] Attiecībā uz kasācijas sūdzības argumentiem, ka tiesa nepareizi iztulkojusi Civillikuma 1819.pantu un nepamatoti uz lietas faktiskajiem apstākļiem nav attiecinājusi Civillikuma 1813.pantu, kā arī likuma „Par uzņēmumu un uzņēmējsabiedrību maksātnespēju” 50.panta pirmās daļas 1.punktu, Civillietu departaments konstatē, ka prasītājas argumentācija neapstiprina pamatu secinājumam, ka lietas iztiesāšanas gaitā būtu nodibināti minēto normu tiesisko sastāvu veidojošie apstākļi.
Civillikuma 1819.pants noteic, ja izpildījumu dod trešajai personai, kurai nav uz to tiesības, vai kaut arī pašam kreditoram, bet rīcībnespējīgam (1813.pants), tad samaksa tomēr paliek spēkā, ja vien maksājums ieplūdis kreditora mantā un viņam uzglabāts.
No tā izriet, ka samaksa nav spēkā, ja maksājums nav ieplūdis kreditora mantā sakarā ar to, ka samaksa veikta trešajai personai, kurai nav uz to tiesības, vai arī rīcībnespējīgam kreditoram.
Likuma „Par uzņēmumu un uzņēmējsabiedrību maksātnespēju” 50.pantā ir reglamentētas maksātnespējas pasludināšanas sekas.
Šā panta pirmās daļas 1.punkts, kas noteic, ka pēc parādnieka pasludināšanas par maksātnespējīgu: parādnieks zaudē tiesības rīkoties ar savu mantu, kā arī ar viņa valdījumā vai turējumā esošo trešo personu mantu un šīs tiesības iegūst administrators, nepamato kasācijas sūdzības iesniedzēja argumentu, ka prasītāja pēc maksātnespējas pasludināšanas bija uzskatāma par rīcībnespējīgu kreditoru, kas izraisa Civillikuma 1819. un 1813.pantā paredzētās tiesiskās sekas.
Rīcībspēja ir personas spēja iegūt un īstenot tiesības, uzņemties un izpildīt pienākumus (piemēram, ekonomikas jomā - slēgt līgumus, nodarboties ar saimniecisko darbību, rīkoties ar mantu u.tml.). Juridiska persona kā abstrakts veidojums savu rīcībspēju realizē ar fizisku personu starpniecību. Maksātspējas stāvoklī tie ir juridiskās personas pārvaldes institūciju dalībnieki.
Ņemot vērā, ka atbilstoši likuma „Par uzņēmumu un uzņēmējsabiedrību maksātnespēju” 21.panta otrai daļai administratoram pēc parādnieka pasludināšanas par maksātnespējīgu ir visas likumos, parādnieka statūtos vai līgumos paredzētās pārvaldes institūciju tiesības un pilnvaras, šā likuma 50.panta pirmās daļas 1.punktā noteiktais ir jātulko tādējādi, ka turpmāk administrators ir tā fiziskā persona, ar kuras starpniecību tiks realizēta juridiskās personas rīcībspēja.
Ievērojot minēto, nav pamatots kasācijas sūdzības arguments, ka maksātnespējas pasludināšana saskaņā ar likuma „Par uzņēmumu un uzņēmējsabiedrību maksātnespēju” 50.panta pirmās daļas 1.punktu izraisa Civillikuma 1813. un 1819.pantā noteiktās sekas.
[15] Ņemot vērā sprieduma 13., 14. un 15.punktā norādīto, Civillietu departaments konstatē, ka apelācijas instances tiesa, taisot spriedumu, ievērojusi Civilprocesa likumā ietverto regulējumu un juridiskajā literatūrā nostiprinātās atziņas attiecībā uz sprieduma likumību un pamatotību. Līdz ar to kasācijas sūdzība noraidāma.
Rezolutīvā daļa
Pamatojoties uz Civilprocesa likuma 474.panta 1.punktu, Civillietu departaments
nosprieda
Augstākās tiesas Civillietu tiesu palātas 2013.gada 25.jūnija spriedumu atstāt negrozītu, bet maksātnespējīgās SIA „Rembūvstudija” administratora kasācijas sūdzību noraidīt.
Spriedums nav pārsūdzams.

Tiesību aktu saraksts

Civillikuma 1813.pants
1819.pants
1820.panta
1821.pants

12.09.1996. Likuma „Par uzņēmumu un uzņēmējsabiedrību maksātnespēju” (red. uz 2006.g. 1.janv.)
50.panta pirmās daļas 1.punkts