Servitūta nodibināšanas priekšnoteikums

Latvijas Republikas Augstākās tiesas
Civillietu departamenta
2016. gada 10. maija
LĒMUMS
Lieta Nr. CA-0529-16/9
SKC–1728/2016
Latvijas Republikas Augstākās tiesas Civillietu departaments šādā sastāvā: 
tiesnesis referents A.Keišs
tiesnese A.Vītola 
tiesnesis V.Jonikāns
izskatīja rakstveida procesā [pers A.] blakus sūdzību par Rīgas apgabaltiesas 2016.gada 7.janvāra lēmumu.
Aprakstošā daļa
[1] [Pers A.] Rīgas pilsētas zemesgrāmatas nodalījumā Nr.[..] nostiprinātas īpašuma tiesības uz nekustamo īpašumu ar kadastra numuru [..] [1.adrese], Rīgā, kas sastāv no zemes vienības 606 m2 platībā un būves.
Savukārt Rīgas pilsētas zemesgrāmatas nodalījumā Nr.[..] [pers A.] nostiprinātas īpašuma tiesības uz nekustamo īpašumu ar kadastra numuru [..] [2.adrese], Rīgā, kas sastāv no zemes vienības 3360 m2 platībā.
[2] [Pers A.] 2015.gada 31.jūlijā Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas zemesgrāmatu nodaļā iesniedza nostiprinājuma lūgumu, kurā, cita starp, lūdza nostiprināt Rīgas pilsētas zemesgrāmatas nodalījumā Nr.[..] nekustamam īpašumam [1.adrese], Rīgā, ceļa servitūtu 134 m2 platībā un arī ūdensvada servitūtu 134 m2 platībā nekustamā īpašuma [2.adrese], Rīgā, labā, kur pirmais būtu kalpojošais, bet pēdējais valdošais īpašums.
Nostiprinājums pamatots ar nekustamā īpašuma [1.adrese], Rīgā, un [2.adrese], Rīgā, īpašnieka [pers A.] 2015.gada 24.jūlija lēmumu par servitūtu nodibināšanu.
[3] Ar Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas zemesgrāmatu nodaļas tiesneša 2015.gada 14.augusta lēmumu nostiprinājuma lūgums daļā par servitūtu nostiprināšanu nekustamam īpašumam [1.adrese], Rīgā, atstāts bez ievērības. Lēmumā norādīti šādi argumenti.
Atbilstoši Civillikuma 1130.pantam servitūts ir tāda tiesība uz svešu lietu, ar kuru īpašuma tiesība uz to ir lietošanas ziņā aprobežota kādai noteiktai personai vai noteiktam zemes gabalam par labu.
Nekustamā īpašuma [1.adrese], Rīgā, un [2.adrese], Rīgā, īpašnieks ir [pers A.], proti, īpašuma tiesības uz kalpojošo un valdošo īpašumu pieder vienai un tai pašai personai.
Minētais apstāklis saskaņā ar Civillikuma 1237.panta 2.punktu ir servitūta izbeigšanās pamats, ja tas iepriekš būtu nodibināts. Konkrētajā gadījumā servitūta nostiprināšanai zemesgrāmatā, balstoties uz nekustamā īpašuma [1.adrese], Rīgā, un [2.adrese], Rīgā, īpašnieka [pers A.] 2015.gada 24.jūlija lēmumu par servitūtu nodibināšanu, nav tiesiska pamata tā iemesla dēļ, ka servitūtu nevar nodibināt uz servitūta izlietotāja paša lietu, jo to nepieļauj likums.
Turklāt tiesība, kuru iespējams piešķirt ar servitūtu, jau tāpat ietilpst šo nekustamo īpašumu īpašnieka īpašuma tiesības sastāvā, tostarp, tiesība lietot īpašumu bez jebkādiem ierobežojumiem un iegūt visus iespējamos labumus, kā tas paredzēts Civillikuma 927.pantā.
[5] Par minēto lēmumu [pers A.] iesniedza blakus sūdzību.
[6] Ar Rīgas apgabaltiesas 2016.gada 7.janvāra lēmumu Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas zemesgrāmatu nodaļas tiesneša 2015.gada 14.augusta lēmums atstāts negrozīts, bet [pers A.] sūdzība noraidīta.
Apelācijas instances tiesa atzina, ka zemesgrāmatu nodaļas tiesneša lēmumā ietvertie motīvi ir pareizi un pietiekami, un tādēļ tā, atsaucoties uz Civilprocesa likuma 447.1 pantu, pievienojās pārsūdzētā lēmuma motīviem.
[7] Par minēto lēmumu [pers A.] iesniedza blakus sūdzību, kurā lūdz pārsūdzēto lēmumu atcelt. Sūdzībā norādīti šādi argumenti.
Apelācijas instances tiesa nav izvērtējusi lietas faktiskos apstākļus, proti, ka nostiprinājuma lūdzējs vēlas sadalīt nekustamo īpašumu [2.adrese], Rīgā, vairākās zemes vienībās. Taču, atbilstoši spēkā esošajam tiesiskajam noregulējumam, lai izveidotu jaunas zemes vienības, jānodrošina piekļuve pie tām, kas konkrētajā gadījumā iespējams, nodibinot un ierakstot zemesgrāmatā servitūtu vēl pirms īpašuma sadalīšanas. Civillikuma 1233.pants pieļauj servitūta nodibināšanu tādas lietas labā, kas vēl nepastāv.
Tāpat apelācijas instances tiesa nepamatoti piemērojusi Civillikuma 1241.pantu, kas noteic, ka gadījumā, ja īpašuma tiesības uz valdošo un kalpojošo nekustamo īpašumu sakrīt vienā personā tikai uz zināmu laiku, tad tam notekot servitūts atkal atjaunojas, ja vien nav noteikts citādi; bet, ja sakritums ir bez nosacījuma un bez termiņa, tad arī servitūts izbeidzas uz visiem laikiem. No minētās tiesību normas secināms, ka servitūts izbeidzas, ja uz zināmu laiku īpašuma tiesības uz valdošo un kalpojošo nekustamo īpašumu sakrīt vienā personā, savukārt ieraksts zemesgrāmatā saglabājas.
Motīvu daļa
[8] Pārbaudījis pārsūdzētā lēmuma likumību, Civillietu departaments atzīst, ka blakus sūdzība nav pamatota.
[8.1] Lietā nav strīda par to, ka nekustamie īpašumi, proti, īpašums [1.adrese], Rīgā, kuru nostiprinājuma lūguma iesniedzējs lūdzis apgrūtināt (kalpojošais īpašums), un īpašums [2.adrese], Rīgā, kura labā lūgts nostiprināt ceļa un ūdensvada servitūtu (valdošais īpašums), pieder [pers A.]
Civillikuma 1130.pants noteic, ka servitūts ir tāda tiesība uz svešu lietu, ar kuru īpašuma tiesība uz to ir lietošanas ziņā aprobežota kādai noteiktai personai vai noteiktam zemes gabalam par labu. 
Atbilstoši minētajā tiesību normā ietvertajai definīcijai servitūts ir tiesība uz svešu lietu.
Juridiskajā literatūrā norādīts: „Pēc savas juridiskās dabas servitūts ir svešas lietas lietošanas tiesība, kas piešķirta servitūta izlietotājam” (sk. V.Sinaiskis. Latvijas civiltiesību apskats. Lietu tiesības. R., 1940, 75.lpp.).
„Reālservitūta attiecība veidojas starp divu nekustamu lietu īpašniekiem, ja šīs lietas nepieder vienām un tām pašām personām, no kurām viens apgrūtināts otram par labu” (sk. Jānis Rozenfelds. Lietu tiesības. 4.labotais, papildinātais izdevums. Apgāds Zvaigzne ABC, 2011., 143.lpp.).
Turklāt juridiskajā literatūrā norādīts: „Servitūts nevar tikt nodibināts uz servitūta izlietotāja paša lietu, jo jebkura tiesība, kuru iespējams piešķirt ar servitūtu, tāpat ietilpst viņa īpašuma tiesības sastāvā. Tāpēc, piemēram, divu blakus esošu nekustamu īpašumu īpašnieks nevar nodibināt reālservitūtu uz vienu no šiem īpašumiem par labu otram īpašumam” (sk. G.Višņakova, K.Balodis. Latvijas Republikas Civillikuma komentāri: Lietas; Valdījums; Tiesības uz svešu lietu. R.: Mans Īpašums, 1998, 64.lpp.).
Civillietu departaments atzīst, ka zemesgrāmatu nodaļas tiesnesis, atstājot bez ievērības nostiprinājuma lūgumu, pamatoti secinājis, ka servitūtu nevar nodibināt uz savu lietu, kā to lūdzis nekustamā īpašuma [1.adrese], Rīgā, un nekustamā īpašuma [2.adrese], Rīgā, īpašnieks [pers A.].
Minēto secinājumu apstiprina Civillikuma 1237.panta 2.punkts, atbilstoši kuram kā personālie, tā reālie servitūti izbeidzas ar tiesības un pienākuma sakritumu vienā personā.
„Tiesības un pienākuma sakritums vienā personā nozīmē to, ka izlietotājs kļūst par kalpojošās lietas īpašnieku vai kalpojošās lietas īpašnieks pārņem izlietotāja tiesības, nezaudējot savas īpašuma tiesības uz kalpojošo lietu” (sk. G.Višņakova, K.Balodis. Latvijas Republikas Civillikuma komentāri: Lietas; Valdījums; Tiesības uz svešu lietu. R.: Mans Īpašums, 1998, 135.lpp.).
Tādējādi [pers A.], būdams nekustamā īpašuma [1.adrese], Rīgā, un [2.adrese], Rīgā, īpašnieks, nevar nodibināt reālservitūtu uz vienu no īpašumiem cita sev piederoša īpašumam labā, jo to nepieļauj likums.
[8.2] Nepelna ievērību blakus sūdzības arguments, ka apelācijas instances tiesa nepamatoti piemērojusi Civillikuma 1241.pantu, jo, pirmkārt, no sūdzības satura nav saprotams, kā ir izpaudusies šīs tiesību normas nepareiza piemērošana, un otrkārt, minētais pants regulē servitūtu izbeigšanās pamatus, tādēļ uz izskatāmo jautājumu, proti, par servitūta nostiprināšanu zemesgrāmatā tas nav attiecināms.
[9] Rezumējot izklāstīto, Civillietu departaments atzīst, ka pārsūdzētais apelācijas instances tiesas lēmums atstājams negrozīts, bet blakus sūdzība noraidāma.
Rezolutīvā daļa
Pamatojoties uz Civilprocesa likuma 448.panta pirmās daļas 1.punktu, Augstākās tiesas Civillietu departaments
nolēma
Atstāt negrozītu Rīgas apgabaltiesas 2016.gada 7.janvāra lēmumu, bet [pers A.] blakus sūdzību noraidīt.
Lēmums nav pārsūdzams.

Tiesību aktu rādītājs

Civillikums 1130.pants
1237.panta 2.punkts
1241.pants